Гарсиласо де ла Вега
Трета песен

Превод от испански: Александър Муратов, Атанас Далчев, 1978

chitanka.info

Трета песен[0]

Със кротко ромолене

повел вода пенлива,

отколе Дунав остров хубав окръжава,

където вместо мене

би могъл да почива

друг, който днешния ми жребий не познава.

Тук пролет величава

минава по тревата

и цвете сей до цвете,

а славееви чети

възобновяват радостта или тъгата

със нежните си свади,

които ден и нощ звучат в горите млади.

Тук бях, ще кажа честно,

не пратен, а затворен,

затворен и заточен сам в държава чужда:

това се върши лесно

с тоз, който е покорен

и себе си осъжда, без да има нужда.

Една ме скръб събужда:

ако умра заточен

и във тегло безкрайно,

да мислят: неслучайно

попаднах тук, от толкова злини нарочен,

и за това аз мра, съзнавам,

от смърт такава, за която се надявам.[1]

Един човек всевластно[2]

невинното ми тяло

лиши от свобода, забравяйки доброто,

но нищо по-ужасно

не би му се удало,

дорде от мене знак не види му окото.

Когато дойде злото

и тлението нелепо

тук трябва да ме свари,

че нещо друго и от гибел по-свирепо

ме връхлетя и ме връхлита,

и най-добре го знае, който го изпита.[3]

Не трябва да се дига

мълва до небесата,

ни да скърбят и питат тук защо съм,

щом в няколко си мига

изгубих добрината,

зарад която е живота ми прахосан.[4]

И тъй накрай дамгосан

да ме смутят желаят?

Макар и да съм плашен,

аз ще умра безстрашен

и няма да се побоя сега от края,

защото моята немилост

в едничък ден отне ми радост и унилост.

Ти, Дунаве божествен,

с водата си голяма

минаваш през земите на народи диви;

от този остров девствен

друг път понеже няма,

сега ще тръгнат моите слова правдиви,

с водите ти пенливи

примесвайки се тайно;

ако във кът далечен

на пясъка предвечен

намери ги нещастник някакъв случайно,

той нека ги дълбоко скъта,

защото грешката ми свършва на брега ти.

Макар и да умреш във нея,

не се оплаквай, песен моя,

защото много грижите по тебе бяха.

По-малко щях по теб да крея,

ако и ти съдбата своя

равнеше с другите, които в мен умряха.

Затуй виновния не крия,

ще го научиш бързо ти от мен самия.

[0] Трета песен — написана по време на заточението му на Шют, остров между два ръкава на река Дунав. Гарсиласо де ла Вега бил заточен заради участието му в отвличането на една придворна дама, която се омъжва тайно за негов братовчед въпреки кралската забрана. ↑

[1] Стих 26 — поетът се бои да не би да отдадат смъртта му на заточението, докато той знае, че единствено любовта му може да бъде причина. ↑

[2] Стих 27 — има предвид силата на император Карл V, който го е заточил. ↑

[3] Стих 38 — и аз, който познах заточението, зная, че то е по-жестоко от смъртта. ↑

[4] Стих 44 — наскърбява се, щом си помисли, че само за час е загубил благосклонността на краля. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.